Jounalistikk+og+fiksjon.

Olav Njaastad: TV-journalistikk (2004) kap.5 =Journalistikk og Fiksjon=

Dette kapittelet drøfter hva TV-journalistikken kan lære av fiksjonsfortellerne.

En filmregissør har kontroll over hva som skal og ikke skal skje i en oppdiktet fortelling. En journalist derimot, må holde seg til fakta og har ikke kontroll over hvordan historien utspilles. Hans oppgave er å opplyse folket med virkelige historier. Siden all fakta ikke er kjent må han analysere og systematisere informasjonen han finner. Målet til journalisten er å skildre virkeligheten slik den er. Han skal rydde opp i, forstå og forklare diskusjoner. Fordi journalistiske beskrivelser av samfunnsforhold eller hendelser alltid blir formidlet gjennom et individ som bygger på identiteten til forfatteren, er mulighetene for å oppnå objektivitet små.

Både journalister og filmregissører som velger å stille kritiske samfunnsspørsmål kan bry seg like mye, men der journalisten må holde seg til fakta kan regissøren dikte fritt og ha sterkere påvirkning på publikum gjennom underholdning. Et av de viktigste, men uskrevne etiske krava er at seeren hele tiden skal kunne følge handlingen, enten det er fakta eller fiksjon.

Begrepet ”dramaturgi” består av alle typer fortellinger og det er også journalistens fortellermetode. TV- journalistens oppgave er å framstille stoffet slik at folk flest forstår det. Det finnes to forskjellige dramaturgimodeller; den dramatiske og den episke. Det klassiske dramaet er gjerne forbundet med logisk og forutbestemt utvikling.

Kunnskap om dramaturgi gjør det lettere for journalister å framstille saken på en enklere måte, fordi det forteller oss hvordan stoffet skal framstilles. Begrepene til dramaturgien har utviklet seg ved hjelp av de forskjellige kunstformene som har oppstått gjennom tidene; litteratur, teater og film.

Når et drama blir laget bestemmer forfatteren ofte handlingen først, deretter kommer utfyllende detaljer. For å tilfredsstille publikum er det viktig å gi temaet en form, slik at konflikten kommer sterkt frem.

Felles for formidlingen av fakta og fiksjon er spørsmålet; Hvilken historie skal fortelles? Historien skal være enhetlig, det vil si at fokuset må være på selve handlingen, og ikke ha for mange sidesprang. Et fiksjonsprodukt uten et klart buskap eller premiss blir fort uinteressant og uengasjerende. Derfor er det viktig å bruke formelen ”x fører til y”. Dette er et verktøy som hjelper fortelleren gjennom produksjonsprosessen.

Dramaturgimodellen er oppdelt etter åpning, fordypning og slutt. Dramaet starter med å trekke seerne inn i fortellingen, etter hvert blir vi kjent med konflikten, og vi får en innsikt hvordan historien vil progressene. Dramaets fortelling slutter etter å ha nådd klimaks. Gjennom dramaets løp treffer vi også ofte på såkalte ”cliffhangers”. Dette er spenningspunkter som gjør det mulig å lage reklameavbrudd i TV- serier, uten at seeren skifter kanal.

For å få publikum til å få innsikt, bruker vi media. Før TV- journalistikken kom inn i bildet, brukte Aristoteles antikkens teater for å opplyse publikum.

Formålet med konfliktbehandling er selve prosessen. Ved å gjøre konflikten tydelig kan folk ta stilling til den, og så handle for å endre situasjonen. Under arbeidet sitt for å rendyrke den episke formen og skille den fra den klassiske dramamodellen satte Brecht opp en stikkordmessig oversikt. Eksempler på dramatisk form er Action (handling), trekker seeren inn i handlingen og ødelegge seerens handlingspotensial osv, mens eksempler på episk form er fortellende form, å invitere seeren til observasjon og fremme seerens handlingspotensial osv.

En av journalistikkens grunnleggende oppgaver er å bidra med informasjon på en slik måte at borgerne kan kreve sin rett og utføre sine plikter, og den gjør dette ved å avdekke urett og maktmisbruk. Eksempler på hva journalisten kan lære av den dramatiske fortellerteknikken er bl.a. klargjøring av saken ved bruk av en form for premiss og bruk av konfliktsituasjoner som drivkraft. Målet for den episke formen er å mobilisere intellektet, den frie tanke og få folk til å trekke slutninger selv. Dette er utgangspunktet for å starte arbeidet med en sak, og det bør formuleres tidlig i arbeid med tv-fortellingen.

Kvalitetsjournalstikk kan gi støtet til endring av forhold eller tilstander har sammenheng med valg av vinkling av historien, og det er det journalisten som avgjør. Han velger vinkling basert på sitt eget verdigrunnlag, og til redaksjonens profil. Det som skiller den episke modellen fra en tv-journalistisk modell er selve fortellingens opprinnelse og formålet med den. Den episke modellen knyttes oftest til fiksjon, mens journalistisk modell alltid skal framstille virkeligheten med fakta.

Hvordan skrive en fakta-/dokumentartekst: Mange forsøk på avgrensing ender gjerne med at en dokumentarfilm er lang mens en reportasje er kort. Det er verken betydningsfullt eller funksjonelt. Dogmefilmene er fiksjonsfilm med et minimum av teknisk rigg og med skuespillerprestasjoner i produksjonens fokus fremfor tekniske forhold.
 * **Enhetlig historie/fortelling:** Et krav i tv-nyheter er at fortelling er fokusert
 * **Avsluttende fortelling**: Et eksempel på det, er det klassiske dramaet som alltid må avsluttes
 * **Kristisk utgangspunkt/distanse:** Er kritsk til kilder, til makt og maktutøvelse.
 * **Uavhengighet som absolutt krav:** Betyr at journalisten ikke kan bestikkes.
 * **Kontroll over handlingen**
 * **Klare årsakssammenhenger:** Journalistens oppgaver er å systematisere stoffet og gi en etterrettelig beskrivelse eller analyse av vesentlige og virkelige hendeleser.
 * **Logiske og rasjonelle hendelser:** Viktig at produktet holder seg til virkeligheten.
 * **Kontroll over aktørene:** Ingen kontroll
 * **Kunnskap om aktørenes motiver:** Vet ikke alt om alle
 * **Tid til nyansering av konflikt**
 * **Tid til fordypning:** Skal gå i dybden i motsetning til Tv-journalistikken som tar overflaten.
 * **Kontroll over produksjonsforhold**

Ord å lære Dogmefilm Premiss

Problemstillinger:
 * Hva er forskjellen på oppbyggingen til fiksjon-/faktatekster?