Hva+er+en+nyhet+1?


 * Hva er en nyhet?**

En nyhetssending på TV består av 20-25 korte saker, mens en dagsavis består av flere hundre saker. Og noen saker er så lange at det ville ta det meste av tiden i en TV-nyhetssending å få lest dem opp.

Valg av sakene på TV varierer fra redaksjon til redaksjon. På TV virker plassen og bildemulighetene sterkt inn på utvalget av nyheter.

Det har vært en utbredt holdning blant norske journalister at nyhetsteft er en medfødt egenskap. Men nyhetsteften skal være som en ekstra sans, og sansen kan utvikles men ikke skapes.
 * Myter om nyhetsteft**

Teoretisk kunnskap har ikke mye å si i en journalists kvalifikasjoner, intuisjon, magefølelsen, blir avgjørende i utvelgelsen av nyheter.

På begynnelsen av 1990 – tallet, skulle en norsk mediebedrift legge om produksjonen og innføre ny teknologi. De skulle kurse for å sette dem i stand til å arbeide med enkle redaksjonelle oppgaver.
 * Mytene i praksis**

Et medlem av redaktørkollegiet kom med følgende:

”Du klarer aldri å lære de folka der journalistikk. De har ikke journalistisk teft og kommer aldri til å få det. Journalistisk teft er noe du har eller ikke har, det er ikke noe du kan lære. ”

Etter kort tid lyktes teknikerne og de fungerte godt som journalister. Femtiåringene som deltok på kurset, hadde i løpet av et års tid arbeidet fram et nytt produkt som ga bedriften inntekter.


 * Hva er journalistikk – og hvor objektiv er journalisten?**

Noen av oppgavene til journalistene er å forsøke å forstå og forklare diskusjonene, formidle situasjonsbilder og bakgrunnsstoff fra hendelser og samfunnskamp til publikum. Journalistisk beskrivelse av et samfunnsforhold eller en hendelse er alltid formidlet gjennom et individ. Formidlingen bygger på formidlerens personlighet, kjønn, kunnskap, verdigrunnlag, kulturell tilknytning og ugjendrivelige observasjon.

Det er i stor grad opp til journalistens og hans redaksjons skjønn hva som fortjener å bli en nyhet. Gjennom erfaring har journalisten lært ”å se” en nyhet.

TV2 og NRK har forskjellige prioriteringer. Når TV2 fokuserer på krimstoff og hendelsesnyheter, tenderer Dagsrevyen til å tone slike saker ned eller la være å dekke dem. Og motsatt – når Dagsrevyen profilerer seg på eksempelvis utenriksstoff, er TV 2s dekning mer summarisk eller fraværende. Det er bitt formulert en tese om at avisene må gi mer bakgrunnsstoff for å selge mer. Aviser har en styrke i at de ikke forsvinner ut i luften slik som tv-bilder, men blir liggende på bordet. Avisene kan dermed utnytte sin mulighet til å gå i dybden av stoffet og samtidig dekke et område i bredden. Opplagsnedgang førte til en omlegging av avisene, der blant annet Dagbladet satte mot slutten av 1990-tallet i gang et eksperiment med prioritering av forbrukerjournalistikken (DU- journalistikken). Dette var en konsekvens av at TV 2 og enkelte radiostasjoner tok over rollen som de fremste formidlerne av nyhetsstoff. Konkurransen for aviser som Dagbladet og VG er blitt skjerpet. Forsidene er avisenes største salgsargument og må dermed være ferskt og oppsiktsvekkende. Da Tv 2 begynte med nyhetssending om morningen, ble dette vanskeligere for avisene, ettersom nyhetssendingen tar utgangspunkt fra avisenes bredeste stoff. Dermed kan nysgjerrigheten og kjøpeimpulsen ovenfor avisene bli borte. På en annen side har tabloidavisene en fordel i at de lettere kan fremstille statistikk som folk kan sette seg inn i og studere. Avisene har med det klart å bevare sin morgenfriskhet. Nyhetsoppskriften for nyhetsdekning i svenske Aftonbladet var følgene: Dom stora: det vesentlige stoffene (internasjonale - og riksnyheter.) Dom egna: det eksklusive stoffet som redaksjonen har gravd frem selv. Dom sista: så ferskt stoff som mulig hvor hendelsesnyheter så tett opp til deadline som mulig prioriteres. I den sist nevnte er konkurransen fra TV særlig sterk, men greier avisene å vinkle store saker på sin egen måte, er det fremdeles de som setter dagsordenen. Avisredaksjonene bør derfor alltid være litt bedre og litt dyktigere for å holde forspranget. Tesen om at det er viktig for et massemedium å ha en nyhetsprofil, ble utviklet på 1800-tallet. Nyhetsprofilen skulle bringe avisutgiverne innflytelse og rikdom. Midt på 1800- tallet formulerte James Gordon Bennett en oppskrift på en vellykket nyhetsmiks. Han ble senere utpekt som den første rendyrket nyhetsorientert journalistikk. Oppskriften hans var slik: Nyheter skal interessere handelsmannen og studenten, så vel som mekanikeren og public service. Resultatet ble en blanding av underholdningsjournalistikk, vesentlig informasjon og public service. Det ble utviklet et ideal for godt over 100 år siden om at det å være på parti med småfolk, å være kritisk til alle former for maktutøvelse og å være vaktbikkje på vegne av allmennheten er den beste oppskriften på økonomisk suksess. Dette er fremdeles den liberale presseideologien.
 * Nyhetsprofil i NRK og i TV 2**

Stoffet blir vurdert etter hvor interessant og vesentlig det er. Dette er også knyttet salgbarhet og viktighet/seriøsitet. I uttrykket ”godt stoff” er alt dette i balanse. Avisene er jo avhengige av markedet, og stoffet må ikke bare være viktig, men de må også tenke på hva som vekker oppmerksomheten til folket, og hva som selger.

Definisjoner av nyhet er mange oppigjennom årene. Noen filosofiske; ”Alt som interesserer en større del av befolkningen og som ikke tidligere var kjent for dem”. Noen morsomme; ”når mann biter hund” (når en hund biter en mann er det ingen nyhet, men dersom dett motsatte skjer, da er det en nyhet). Men den helt enkle og sanne forklaringen står i leksikonet: ”Journalistikk er brukt som fellesbetegnelse på arbeid som består i å samle og formidle meninger og fakta.”

Nyhetsdefinisjon år 2000: ”hvem, hva, hvor, når, hvordan og hvorfor.”

Den klassiske nyhetsartikkelen besvarer spørsmålene hvem, hva, hvor og når. Deretter går den videre, utdyper og nyanserer. Den klassiske nyheten kan i den videre utdypningen kan i den videre utdypningen bevare spørsmål som hvordan og hvorfor. Spørsmålene besvares så tidlig som mulig i artikkelen, som regel i tittel og første periode i ingressen.

Den klassiske nyhetsartikkelen bygger på prinsippet om at det viktigste skal komme først. Deretter følger stoff et med fallende viktighet slik at en nyhetsartikkel alltid skal Kunne skjæres bakfra. Den klassiske nyhetsartikkelen har derfor ingen sentrale poenger mot slutten i saken. Slik er det ikke i en moderne nyhetssak på TV. Å bygge opp en nyhetsreportasje på TV med den klassiske nyhetsmodellen blir ofte drepende kjedelig. Den moderne TV-reportasjen derimot, er bygd opp som en klassisk muntlige fortelling. Vi finner igjen både et interessevekkende anslag i starten og et godt sluttpoeng i form av et åpent spørsmål, en konklusjon eller en moral. En nyhetsreportasje på TV kan aldri Kuttes bakfra på samme måte som en klassisk nyhetsartikkel.

Journalisten skal ifølge de klassiske idealer være så usynlig som mulig. I en TV-reportasje blir fortellerens tilstedeværelse ofte særdeles synlig og konkret fordi journalisten som regel vil framføre teksten med sin egen stemme. Stemmebruk og betoning er uløselig knyttet til følelseslivet vårt. Gjennom dette vil holdninger ofte framstå klarere for en som ser og hører en nyhetssak på TV, enn om den samme journalisten hadde skrevet en klassisk nyhetsartikkel i en avis.

Nyhetsjournalistikk er innsamling og formidling av rapporter om faktiske hendelser og aktuelle begivenheter, samt tolkinger og meninger om disse, basert på adgang til ulike kilder under utøvelsen av kildekritikk, formidlet i en form som er tilgjengelig for publikum på et gitt marked.

Det er fire forutsetninger for at en skandale skal nå forsidene av aviser og få overskrifter i nyhetene:


 * Enkelte verdier, normer eller moralske koder må brytes.
 * De som ikke deltar må mislike hendelsen eller føle seg fornærmet.
 * Det som kommer frem i saken må kunne skade rykte til personene som er ansvarlige
 * Saken må være utforutsigbar, man vet ikke hvordan den slutter.

Journalistikken er både nasjonal og lokal. Også har vi det internasjonale stoffet, det er dekket av nasjonale og lokale perspektiver. I Norge har vi nesten eksport av journalistikk, så det som blir produsert i Norge, blir der. I Norge har vi et lovverk som begrenser journalistikken. I bransjen har man en etisk forståelse for hva som er akseptabel og uakseptabel atferd. Det er forbudt med politisk reklame på TV, noe som enkelte mener bryter med ytringsfriheten. Hvert år blir det arrangert journalistfaglige konferanser. Her deltar flere av de redaksjonelt ansatte og tilknyttende. På 80 og 90-tallet dannet mange redaksjoner gravegrupper som skulle fram de interessante og avslørende nyhetssakene. I løpet av de siste årene har man hatt tendenser til at gravegrupper nedlegges. Gravegruppens arbeidsform er en grunnleggende metode i journalistikken, og noe som hele redaksjonen bør benytte seg av. Man ser allikevel at metoden har vært vellykket, fordi den er blitt en større del av det daglige arbeidet i redaksjonene. Utviklingen kan kalles for industrialiseringen av journalistikken fordi det er større mengder stoff som skal produseres til flere kanaler.

Publikums nærhet til stoffet gir oppmerksomhet fra dem. De viktigste kategoriene som er med på å bestemme hva som blir nyheter er: Nærhet i


 * Tid
 * Konsekvenser
 * Geografi
 * Kultur
 * Følelser/emosjoner

Når noen føler nærhet til noe, så gir det også følelsen av at det er vesentlig. Detter øker interessen for en nyhetssak, og er oppgaven til en journalist. En fersk nyhet som muligens kunne blitt silt vekk hvis den ikke var så ny, kan være interessant fordi den er så fersk at det skaper interesse fordi den ikke er gammelt nytt. Det skaper også oppmerksomhet hvis en nyhet gir oss konsekvenser, for eksempel beslutninger som blir vedtatt på stortinget. Nyheter i andre deler av verden blir stadig mer populært pågrunn av globaliseringen. Man identifiserer seg ofte med andre som har samme kultur, dette skaper også interesse blant media.